Umro je Vjeran Zuppa
![Umro je Vjeran Zuppa](https://ip.index.hr/remote/bucket.index.hr/b/index/53a592c7-e34e-4c7e-95d8-cd9ace5e06a5.jpg?width=765&height=471)
PREMINUO je Vjeran Zuppa, ugledni hrvatski dramaturg, teoretičar književnosti, pjesnik, kazališni teoretičar i kritičar te nekadašnji upravitelj i dramaturg Teatra &TD.
Umro je u 84. godini.
Zuppa je rođen u Splitu 26. siječnja 1940. godine.
Studij jugoslavistike završio je na Filozofskom fakultetu u Zagrebu (1981.), gdje je 1993. doktorirao radom Pojam dramaturgije u XX. stoljeću. God. 1966.-77. bio je ravnatelj Teatra &TD, uređivao je mnogobrojne časopise (Razlog, Telegram, Teka, Frakcija, Novi Prolog, Teatar & teorija). Godine 1979.-84. bio je, piše na enciklopedija.hr, glavni urednik u Grafičkom zavodu Hrvatske, a potom profesor na Akademiji dramske umjetnosti (dekan 2000.-04.) u Zagrebu, od 2011. profesor emeritus. S Antom Stamaćem sastavio je antologiju Nova evropska kritika (I–III, 1968.-72.).
Djelovao je i kao dramaturg (A. P. Čehov, Drama bez naslova, HNK, Split, 1989.). Knjiga Isprika za pjesmu: uvod u neke otvorene probleme hrvatske poezije (1966.) okuplja eseje nastale 1962.-65., koje je objavljivao u časopisima Razlog, Praxis i Mogućnosti, a raspravlja o krizi kritike i njezinu položaju u književnom životu te istaknutim pripadnicima krugovaškoga naraštaja (S. Mihaliću, M. Slavičeku, A. Šoljanu i I. Slamnigu). Hrvatskim pjesništvom (posebice zbirkama L. Paljetka, D. Dragojevića, I. Slamniga, M. Dizdara i J. Severa) bavio se u knjizi eseja Lirika i navika (1970.). Kritike su mu obilježene filozofičnošću i ekskluzivizmom, s primjesama Heideggerove fundamentalne ontologije.
Autor je pjesničke zbirke Prijatelj Silvestar (1976.), kojoj je temeljno obilježje ironizacija poetskoga jezika, te triju dramatoloških knjiga: u Štapu i šeširu (1989.) tumači fenomenologiju suvremenoga hrvatskoga glumišta, u Uvodu u dramatologiju (1995.) tematizira narativnost, dramativnost, dramsku situaciju i aktantsku teoriju, a u Teatar kao σχολή (2004.) iznosi zapažanja o teatru u svjetlu suvremenih (ponajprije postmodernističkih) teorijskih i svjetonazorskih strujanja. Objavio je i dramu Floria Tosca ili smrt engleske kraljice (1979.). Prevodi s njemačkog, talijanskog i francuskog, a s potonjega je preveo Plamen voštanice G. Bachelarda (1969.).
![](/Content/img/loader_40px.gif)
bi Vas mogao zanimati
Izdvojeno
Pročitajte još
bi Vas mogao zanimati